VÝCHOZÍ TEXTY K ÚLOHÁM 2–4
===
**TEXT 1**

> Bydlí někde v podkroví,\
> přitom sotva odpoví\
> správcové, co otvírá mu,\
> když se vrací domů k ránu\
> tenhle básník z podkroví.
>
> Vždycky mu to závidím,\
> že na všechno najde rým.\
> A tak když ho potkám k ránu,\
> jak se vrací domů z flámu,\
> váhavě ho oslovím:
> 
> „Básníku, já hledám rým,\
> podaruj mě některým,\
> přece nebude ti \
> až tolik chyběti\
> ten jediný, co bude mým…“ 
> 
> „__Paní__, vy jste __popleta__,“\
> povídá ten poeta,\
> „kdyby každý rým\
> měl být soukro-rým,\
> zmizí básně ze světa.
>
> **Nejde přece, jak se říká,**\
> **psát ty básně do šuplíka,**\
> nezazáří rým ve snáři\
> ani sušený v herbáři.
>
> A ti, co mi závidí,\
> zaručeně nevidí,\
> že ty všechny rýmy\
> vlastně nepatří mi,\
> protože je dělám – pro lidi…“
>
> (*J. Jakoubek, Básník, upraveno*)

**TEXT 2**
> **U podstatného jména typu A** (např. *průvodčí*, *choť*) **nelze** ze samotného tvaru 1. pádu
> čísla jednotného určit, zda toto slovo je rodu mužského životného, nebo rodu ženského. 
> Kterou osobu má mluvčí na mysli, poznáme až při skloňování nebo z kontextu, např. *s průvodčí* × *s průvodčím*; *moje choť Jana* × *můj choť Petr*.
> 
> **U podstatného jména typu B** (např. *číšník, vědkyně*) lze ze samotného tvaru 1. pádu čísla jednotného určit, zda toto slovo je rodu mužského životného, nebo rodu ženského. 

# 3 Které z následujících tvrzení nejlépe vystihuje verše tučně vyznačené v TEXTU 1?
- [A] V těchto verších je pomocí personifikace vyjádřeno, že nelze zveřejnit jakoukoli 
vytvořenou poezii.
- [B] V těchto verších je pomocí personifikace vyjádřeno, že nemá smysl psát poezii 
bez možnosti či úmyslu ji uveřejnit.
- [C] V těchto verších je užito ustálené slovní spojení a jejich vyzněním je: Nelze 
zveřejnit jakoukoli vytvořenou poezii.
- [D] V těchto verších je užito ustálené slovní spojení a jejich vyzněním je: Nemá smysl 
psát poezii bez možnosti či úmyslu ji uveřejnit.
